‎Lăsați-mă!
‎Dați-mi drumul!
‎Hei, dați-vă de pe mine!
‎Iisus a spus: „Trebuie să mă mărturisiți ‎în fața altor oameni
‎și în fața voastră.”
‎Hitler... Asta era condiția aderării ‎la Partidul Nazist.
‎Trebuiau să pună partidul ‎și obiectivele sale
‎mai presus de tatăl, mama, fratele ‎și sora lor sau de propria lor viață.
‎Era un legământ. O făgăduință.
‎Dar adevărata lucrare e nevăzută.
‎Și se propagă nevăzută.
‎Cu cât mai invizibilă e organizația ‎voastră, cu atât mai mare e influența ei.
‎Mă vor acuza că le-am înșelat încrederea.
‎Într-o manieră fundamentală, așa e.
‎Vor să fie o organizație ‎secretă, invizibilă.
‎Am scris două cărți despre ei.
‎Dar aici nu mai e vorba ‎doar despre experiența mea.
‎A durat mult până mi-am dat seama ‎cine era Familia
‎și ce influență avea ea ‎asupra conducerii țării noastre.
‎Era un grup cu tentacule în întreaga lume,
‎care se întâlnea cu președinți, ‎cu lideri străini,
‎pentru a-și propovădui viziunea ‎despre Iisus în toată lumea.
‎Micul dejun național cu rugăciune: ‎o instituție de la Washington
‎pentru președinți republicani și democrați ‎de la Eisenhower încoace.
‎Vreau să le mulțumesc celor din Congres ‎și din afara lui
‎care au făcut posibile toate acestea.
‎Se spunea că e cel mai puternic om ‎din Washington de care n-ați auzit.
‎E ca Vrăjitorul din Oz.
‎Aș vrea să pot spune mai multe,
‎dar e eficientă ‎tocmai pentru că e confidențială.
‎Trebuie să ajungem la lideri. ‎Dacă ajungeți la lideri,
‎întregul popor va fi influențat ‎întru Hristos.
‎S-a lansat ideea: ‎ce-ar fi să locuim împreună?
‎Când eram la Washington făceam parte ‎dintr-un grup numit C Street.
‎Guvernatorul Mark Sanford, ‎senatorul John Ensign,
‎cu toții implicați în scandal...
‎Înfăptuind lucrarea Domnului ‎pe terenul Satanei.
‎Ne întâlnim cu oameni groaznici.
‎Dictatori, asasini și hoți.
‎Dacă eram un politician de rea-credință ‎din altă țară,
‎e exact genul de întrevedere ‎pe care aș vrea s-o exploatez.
‎Toți cei din încăpere puseseră mâna ‎pe președintele ales.
‎Asta așteptase Familia.
‎El e trimisul Domnului.
‎Se spune că e vorba de credință,
‎dar toată lumea e de acord
‎că, în realitate, e vorba de putere.
‎Am locuit cu ei,
‎m-am rugat cu ei la sediul lor, ‎în epicentrul puterii lor.
‎Erau congresmeni, senatori, ‎lideri din străinătate.
‎O organizație invizibilă care se ascunde ‎la vedere de peste 80 de ani.
‎Lumea crede că este ceva sinistru.
‎Sigur e o conspirație.
‎Nimic mai neadevărat.
‎Este o întrepătrundere incredibilă ‎între Biserică și Stat.
‎Un exemplu modest de ‎leadership
‎cum nu s-a mai văzut.
‎Este coruperea democrației.
‎Este puterea Domnului.
‎Omenirea are mare nevoie de așa ceva.
‎Luați aminte! ‎Toate grijile vor rămâne în urmă.
‎Toate dezamăgirile
‎vor dispărea și ele pe vecie.
‎Am adoptat un program ‎de ofensivă spirituală mondială.
‎Știu mai mult ca niciodată
‎că suntem cu toții copiii Domnului.
‎Nu putem lua cu noi prin acea ușă ‎decât un singur lucru.
‎Pe cei pe care i-am condus ‎către Mântuitor.
‎Temeți-vă de El! Iubiți-L!
‎Abandonați-vă cu totul!
‎Atunci veți fi discipolul Lui.
‎Ce am început, vom termina.
‎PARTEA ÎNTÂI ‎JURNALISM SUBMERSIV
‎Un lucru care m-a atras întotdeauna, ‎încă din copilărie,
‎a fost ideea că există bătălii ‎dintre bine și rău,
‎că purtăm un război cu forțele răului ‎în fiecare zi,
‎că în viața noastră ‎există influențe demonice
‎și că trebuie să fii atent.
‎În ochii unui băiețel, lumea devine astfel ‎un loc mult mai înfricoșător.
‎Pe de altă parte, ‎devine mult mai interesantă.
‎Mama a murit de cancer la sân.
‎A murit de tânără, eu eram încă mic.
‎A crescut într-un mediu ‎cu ușoare influențe creștine penticostale.
‎Pe patul de moarte
‎invita oameni de diferite credințe ‎să se roage cu ea.
‎Am remarcat că unii se rugau ‎pentru mântuirea ei,
‎să devină membră a religiei lor, ‎fie și după moarte.
‎Alții se rugau pentru izbăvirea ei,
‎să fie cruțată de suferință, ‎astfel încât să trăiască mai mult.
‎Acea alegere între mântuire și izbăvire,
‎lumea de apoi sau libertatea de acum,
‎m-a frapat
‎și m-a călăuzit în toate subiectele ‎care m-au interesat de atunci.
‎DISPERARE ȘI IZBĂVIRE
‎CE ESTE O SECTĂ?
‎Pe la 20 și ceva de ani am decis ‎să scriu despre religie.
‎Locuiam la New York și lucram la o carte
‎când am auzit că un vechi amic ‎pe nume Luke era în oraș, în trecere.
‎Luke era un tip foarte promițător,
‎cu origini aristocrate, ‎pe care îl aștepta un viitor minunat.
‎Era logodit și își construia o carieră ‎în lumea finanțelor.
‎Dar apoi a lăsat toate astea deoparte
‎și s-a înscris în partea cealaltă a țării ‎în ce ai săi se temeau că era o sectă.
‎A părut că s-a evaporat subit.
‎Și cum ai lui știau ‎că scriam despre religie,
‎mi-au spus: „Te întâlnești cu el, ‎să vezi ce-i în capul lui?”
‎Asta a fost curând după 11 septembrie.
‎Un motiv pentru care mi-a zis ‎că era acolo...
‎Voia să studieze ruinele laicismului.
‎A zis: „Acum vedem limpede
‎că este o luptă dintre bine și rău.”
‎Părea alt om.
‎Mi-a spus despre structura aceea amorfă ‎în care se înscrisese.
‎A zis: „Nu sunt creștini.”
‎Suntem adepții lui Iisus și doar slujim.
‎Pe cine slujiți?
‎Pe oamenii aleși de Dumnezeu ‎să conducă.
‎Politicieni.
‎- E o organizație? ‎- Nu.
‎Fără biserică, fără preoți, ‎fără reguli și ritualuri.
‎Dar citiți Biblia, nu?
‎Sigur că da, dar în general lucrăm.
‎Noi...
‎strângem frunze, jucăm baschet, ‎curățăm toalete.
‎Ia stai, curățați toalete... ‎pentru politicieni?
‎Știu că sună ciudat...
‎- Da. ‎- ...dar nu e.
‎E doar un grup de băieți ‎care locuiesc împreună.
‎E minunat.
‎Părea atât de simplu.
‎Apoi m-a invitat să mă duc ‎să văd cu ochii mei.
‎Și m-am dus, fără să știu ‎aproape nimic despre ei.
‎Consumi droguri, alcool ‎sau medicamente cu rețetă?
‎Nu intrai decât cu recomandare.
‎Am participat la un scurt interviu ‎într-un birou, pe Capitol Hill,
‎cu consilierul unui senator republican ‎din Oklahoma, pe atunci.
‎Și ai o iubită?
‎M-a întrebat despre relația ‎cu iubita mea...
‎- E creștină? ‎- Da.
‎...și despre părinții mei.
‎Cum aveam să înțeleg mai târziu,
‎întrebările erau menite să testeze ‎la cât eram dispus să renunț.
‎Iar eu am răspuns sincer.
‎Trebuie să înțelegeți
‎că, pe atunci, nu eram defel ‎jurnalist de investigație.
‎- Erai apropiat de mama ta? ‎- Da.
‎Fără minciuni, fără șmecherii.
‎Le-am spus că eram scriitor,
‎că străbătusem țara
‎încercând să înțeleg diferitele idei ‎despre Iisus
‎și că mă interesa să aflu ideile lor.
‎Chiria este 400 de dolari.
‎Masă și casă.
‎Cam după o săptămână
‎am trecut testul.
‎M-au invitat să mă mut la ei și să fiu ‎un frate, după cum s-au exprimat.
‎Mai mulți frați au venit după mine
‎și am trecut împreună peste râu ‎în Arlington, Virginia,
‎o suburbie a Washingtonului
‎unde locuiesc mulți angajați ‎ai serviciilor de informații.
‎Ne-am dus într-o fundătură,
‎trecând pe lângă o frumoasă vilă ‎în stil georgian.
‎- Frumoasă casă, nu? ‎- Da.
‎N-am știut ce să le spun despre tine.
‎Am zis doar că aducem pe cineva nou ‎de la New York.
‎- Scriitor. Evreu. ‎- Pe jumătate evreu.
‎Și că vrea să afle despre Iisus.
‎Știi ce-au spus?
‎Nu.
‎Adu-l!
‎Să mergem!
‎M-am mutat într-o casă numită Ivanwald.
‎Băieți! El e Jeff.
‎Casa vuia de băieți. Aveai impresia ‎că era o frăție studențească.
‎Dar fără bere, fără...
‎Nimic altceva, era foarte... ‎O frăție pioasă, pentru Dumnezeu.
‎Domnul în rugăciune...
‎Și n-a trecut mult
‎până mi-am dat seama că nu avea să fie ‎ce crezusem eu.
‎- Jeff. ‎- Jeff, bun venit la Ivanwald!
‎- Mulțumesc. ‎- Sigur.
‎Cred că o să-ți placă aici.
‎- Hai să te instalezi! ‎- Da.
‎Dacă te învârți în anumite cercuri ‎de la Washington, ai auzit de ei.
‎Exista o casă a băieților ‎și una a fetelor, în apropiere,
‎și era o mică enclavă,
‎un fel de paranteză de la viața obișnuită.
‎Erau băieți din toate țările
‎și mediile sociale.
‎Unii religioși, alții nu,
‎interogativi, sceptici.
‎Era brut. Era real.
‎Parcă erau 12 băieți ‎desprinși dintr-un roman.
‎Ca tânăr creștin implicat în politică,
‎a fost exact de ce aveam nevoie.
‎Da.
‎CRITERIILE ȘEDERII LA IVANWALD
‎STARE BUNĂ A SĂNĂTĂȚII ‎(FIZICĂ, PSIHICĂ...)
‎- STIL DE VIAȚĂ VIGUROS ‎- FĂRĂ ABUZ DE SUBSTANȚE
‎Regimul de la Ivanwald era atât de precis ‎încât te relaxai.
‎Fără înjurături, fără alcool.
‎Fără sex, fără sine.
‎Nu pierzi timpul cu ziarele. ‎Nu te uiți la televizor.
‎...cu credință în ceruri.
‎Mănânci carne. Studiezi evangheliile.
‎Joci baschet.
‎- Da, așa! ‎- Pe lateral.
‎Dumnezeu iubește ‎un baschetbalist priceput.
‎Jeff!
‎Ne conduci în rugăciune?
‎Sigur.
‎Doamne, Dumnezeule,
‎Tată ceresc!
‎Iisuse, îți mulțumim pentru...
‎băieții de aici și...
‎pentru șansa de a juca baschet ‎și de a...
‎învăța munca în echipă...
‎De a învăța cum să ne batem pentru tine.
‎În numele lui Iisus,
‎amin!
‎- Amin! ‎- Amin!
‎Un stil narativ care m-a atras întotdeauna
‎a fost cel în care te scufunzi ‎în viața celorlalți.
‎În care traversezi în acel univers ‎de convingeri până când te pierzi puțin.
‎E periculos spiritual,
‎în sensul că poți fi convertit.
‎Iar la Ivanwald asta a însemnat să văd ‎ce se întâmpla dacă, pentru o vreme,
‎le acceptam ideile.
‎Unde să fug din fața Ta?
‎Dacă mă urc la ceruri, ești acolo.
‎Dacă mă ghemuiesc în adâncuri, ‎ești acolo.
‎E puternic, nu?
‎N-ai unde să fugi.
‎Oriunde te-ai duce,
‎Iisus este acolo, te așteaptă.
‎Iisus e deștept.
‎Te găsește.
‎Să ne rugăm!
‎„Doamne, Dumnezeul meu!
‎Mă rog Domnului să mă miluiască.
‎Doamne, mă cuprinde teama..”
‎Ne rugam să fim îngenuncheați.
‎Ne rugam să fim un nimic.
‎Ne rugam să învățăm supunerea.
‎Aici suntem în siguranță cu frații noștri, ‎urmându-L pe Iisus.
‎Spuneau că aceea era relația noastră ‎fundamentală cu acest Iisus.
‎- Ți se pare că are noimă? ‎- Da.
‎Deci ne rugam pentru distrugerea ‎a ceea ce numeam rebelul nostru lăuntric.
‎- Jeff? ‎- Hei!
‎- Văd că scrii mult. ‎- Da.
‎Dar oare asculți?
‎Știu că sunt multe de învățat,
‎dar atât îți trebuie.
‎E Biblia. Partea care contează.
‎E doar Iisus.
‎Un lucru care m-a surprins
‎a fost că, deși majoritatea ‎cunoșteau foarte bine Biblia,
‎nu-i interesa foarte tare.
‎Ți se dădea o cărticică.
‎Pe ea scria „Iisus”.
‎Atât! Iisus, nimic altceva.
‎Conținea patru evanghelii: ‎Matei, Marcu, Luca și Ioan
‎și un capitol despre fapte, numit aici ‎Faptele ambasadorilor.
‎Nu aveau nevoie să citească ‎prea mult în plus.
‎Nu era prea multă teologie la mijloc.
‎Fără împotrivire față de Dumnezeu, ‎față de propria conștiință,
‎probleme fundamentaliste obișnuite.
‎Ei nu vorbesc despre diavol.
‎Doar despre Iisus. Atât.
‎Iisus ce parte are în Psalmul 137?
‎Psalmul 137...
‎„Ah, fiica Babilonului, sortită pustiirii,
‎ferice de cine va apuca de pruncii tăi
‎și-i va zdrobi de stâncă.”
‎Unde este Iisus acolo?
‎Jeff, fratele meu, nu știu,
‎dar sunt sigur că El îți va răspunde ‎când va veni timpul.
‎Spuneau că creștinismul ‎a fost înțeles greșit,
‎că toți mocofanii, toți fraierii
‎cred că Iisus a venit ca să predice ‎în egală măsură tuturor. Nu era așa.
‎Spuneau că avea cercuri de putere. ‎Cei mai apropiați erau Iacob și Petru.
‎Cercul mai dinafară îi includea ‎pe discipoli.
‎Iar în afara lui...
‎restul lumii, la care va ajunge mesajul,
‎dar nu într-o formă neprelucrată.
‎Ei nu pot face față adevărului.
‎Să iubim!
‎Dar acum treceam din cercul exterior ‎spre unul din cele interioare...
‎și eram noii aleși.
‎Cei care contau.
‎Ca frați la Ivanwald, ca noi aleși,
‎unii am fost repartizați să lucrăm ‎la sediul central numit Cedars.
‎Adunam frunzele. Curățam toalete.
‎Mi se părea complet absurd,
‎o mișcare religioasă ‎în care învățai smerenia
‎curățând toaletele celor puternici.
‎Încarcă o parte!
‎Cedars e o vilă mare, cu coloane albe,
‎care seamănă puțin cu Casa Albă.
‎Și e limpede că este sediul puterii lor,
‎pentru că acolo primesc ‎o mulțime de lideri străini.
‎Ia stai, îl recunosc.
‎Este senatorul acela republican ‎de Oklahoma.
‎Da. Toți vin aici.
‎Stânga, dreapta,
‎republicani, democrați.
‎Dar acei termeni nu reflectă ‎viziunea mișcării.
‎E mai mult decât atât.
‎Deunăzi l-am primit aici ‎pe președintele Ugandei.
‎Ne-am rugat pentru el.
‎Da. Familia are prieteni în toată lumea.
‎Erau diplomați africani,
‎cetățeni ruși,
‎congresmeni, senatori,
‎și atunci mi-am dat seama ‎că este important.
‎Nu este doar un subiect fascinant.
‎Sunt oameni puternici.
‎Da, știu despre ei, ‎dar mai degrabă din auzite.
‎Nu erau genul de vecini ‎pe care să-i cunoști foarte bine.
‎I-am cunoscut pentru că o limuzină ‎de-a lor mi-a călcat pisica.
‎Au fost câteva incidente de acest fel.
‎Nu erau îndrăgiți în cartier.
‎Și Carla e aici.
‎- Am găsit niște scrisori. ‎- Bine.
‎Da.
‎Cum eram implicată ‎în viața cartierului,
‎mi-am făcut impresia ‎că ori erai cu ei, ori nu.
‎Aveau o hartă mare a cartierului.
‎E interesant, Carla!
‎Știai că aveau o hartă a cartierului, ‎cam de un metru pătrat,
‎care includea toate casele ‎colorate diferit
‎în funcție de cât de mult ‎susțineau frăția?
‎Verde, galben și roșu.
‎Susținere, indiferență sau opoziție.
‎- Uitasem. ‎- Ca o hartă de război.
‎Mult timp am fost ‎președinta asociației civice,
‎motiv pentru care într-o zi ‎le-am bătut la ușă
‎și le-am spus că voiam să aflu ‎despre ce era vorba.
‎Un domn foarte amabil mi-a prezentat ‎casa cea mare, Cedars.
‎Era decorată în stilul secolului 19,
‎frumos restaurată.
‎Decorațiunile interioare păreau alese ‎pentru a impresiona vizitatorii.
‎Apoi mi-au făcut turul ‎căminului băieților.
‎Băieții erau afară,
‎amenajau grădina și curățau jgheaburile.
‎Puștii aceia au spus că aveau să continue ‎să facă asta
‎până când Dumnezeu le vorbea
‎și le spunea ce să facă ‎în restul vieții lor.
‎Am spus: „Pentru niște oameni ‎de 20 și ceva de ani,
‎sunt anormal de pasivi.”
‎Pe când eram în căminul băieților,
‎unul mi-a spus: ‎„Marțea avem seară de rugăciune.
‎Ce-ar fi să veniți și dvs.?
‎Așa că m-am dus marțea ‎la seara lor de rugăciune,
‎câteva săptămâni la rând.
‎Ce le ofereau adepților lor ‎era sentimentul apartenenței,
‎o disponibilitate oarbă...
‎„Suntem alături de tine orice ar fi.”
‎Și e ceva foarte atractiv în asta.
‎Nu m-ar deranja să fiu acceptată ‎de un grup de oameni, fără întrebări.
‎N-am descoperit decât o părticică ‎din teologia lor
‎și nu cunosc forma lor de creștinism,
‎nici măcar nu știu ‎dacă sunt toți creștini.
‎Dar când am aflat cum îi vizau ‎fără niciun fel de remușcări
‎pe cei bogați și puternici,
‎asta m-a tulburat.
‎Dar n-am pus întrebări nepoliticoase.
‎Doar am stat și am ascultat.
‎Săptămâna următoare ‎n-a mai fost întâlnire de rugăciune.
‎Și nici după aceea, niciodată.
‎Cred că încercau să scape de mine.
‎Știu. Trage aer în piept!
‎Ești acasă, da?
‎Aș vrea să fi fost acolo cu tine,
‎dar n-am ce face.
‎Nu pot pleca pur și simplu de aici.
‎Pentru că... O să-i întreb, bine?
‎Poate mâine sau...
‎Nu, nu poți veni aici.
‎Bună!
‎Ce mai faci?
‎Da, și eu mă bucur să te aud.
‎Da, nu, am multe să-ți spun, deci...
‎Trebuie să ți-l confisc.
‎Te sun mai târziu.
‎Bine, pa!
‎Glumeam.
‎Telefoanele sunt permise, ‎dar nerecomandate fraților noi.
‎Vrem atenția ta neîngrădită.
‎L-am lăsat pe Luke să vorbească ‎cu logodnica lui.
‎Logodnica lui Luke e de-a lui Jezebel.
‎Nu-l urmează pe Dumnezeu.
‎Răspundem unul pentru altul, Jeff. ‎Asta înseamnă frăția.
‎Eu mă asigur că nu te abați ‎de la voia lui Iisus.
‎Bine?
‎Bine.
‎E important să reținem
‎că frații nu erau oameni răi.
‎Ei căutau un sens în viață.
‎Voiau să facă parte din ceva valoros.
‎Eram de ceva timp acolo ‎când, într-o zi,
‎unul dintre frați a spus: ‎„Băieți, am ceva pentru voi.
‎Skandenberg.”
‎Iar apoi cineva a strigat: „Grămada!” ‎Și deodată
‎s-au aruncat toți pe mine, înghiontind.
‎Lăsați-mă! Dați-vă jos!
‎Dați-mi drumul!
‎Și atunci mi-am spus: „E foarte straniu.”
‎Dar s-a dovedit că tot exercițiul ‎avea un sens spiritual.
‎Iisus cel pe care-l știm mulți dintre noi ‎e blajin, iubitor.
‎E mielul Domnului.
‎O figură pașnică, blajină.
‎Dar în ochii lor, Iisus...
‎Iubirea lui Iisus e tare. ‎Ziceau: „Iisus nu e un fătălău.”
‎Dacă Iisus ar fi în viață azi,
‎poate că ar fi în marina militară.
‎Dacă Iisus ar trăi azi, ‎ar fi grozav la fotbal american.
‎Deci era un antrenament spiritual.
‎Un fel de creștinism musculos.
‎Și, cum aveam să înțeleg mai târziu, ‎mă striveau întru Hristos.
‎Aceea a fost inițierea prin care ‎trupurile noastre au devenit unul.
‎Nu pot respira. Nu pot să respir!
‎Nu pot să respir.
‎Dați-vă de pe mine!
‎Când unul cade, prietenul lui îl ajută.
‎Acum ești de-ai noștri.
‎Haideți, în cerc!
‎Frații spuneau că grupul nostru ‎era o familie.
‎Și că eu devenisem membru al familiei.
‎Sau al frăției, cum i se mai spunea.
‎Dar numele nu este important.
‎Iar uneori greșeam și spuneam ‎de un politician...
‎„Deci el e membru? Putem...” ‎„Nu, el este prieten al familiei.”
‎Niște distincții subtile.
‎Ele contribuie la caracterul nevăzut.
‎Odată am întrebat despre ierarhie, ‎despre structura organizațională.
‎Mi-au spus: ‎„De ce tot vorbești despre asta?
‎Sunt doar eu și cu tine și cu tine,
‎iar noi răspundem unul în fața celuilalt.
‎Asta e voia Domnului.”
‎Nu mi-a trecut prin cap să cer ‎o schemă a organizației.
‎Cine sunt oamenii, cum sunt organizați? ‎Care e structura?
‎Desigur, cei cu vechime
‎spuneau imediat: „Nu-i zice nicicum!”
‎Eu: „Trebuie să-i spui cumva.”
‎Deci da, i se spunea frăție
‎sau grup de prieteni care-l urmează ‎pe Iisus sau ce-o fi fost.
‎Dar dincolo de definiții,
‎de etichetarea ei,
‎vedeai care erau raporturile dintre ei.
‎Și unde se mai întâmplă așa ceva?
‎Omenirea are mare nevoie de așa ceva.
‎Trebuie să-ți mai scurtezi nasul.
‎Sunteți aici ca să învățați ‎cum să conduceți lumea.
‎Ai o privire pătrunzătoare.
‎Mulțumesc.
‎Haideți să vorbim ‎despre Vechiul Testament!
‎Cine credeți că sunt cei buni?
‎- Moise? ‎- Noe?
‎David.
‎Regele David, asta e bună!
‎De ce ai zice că era bun?
‎Credința lui era puternică.
‎Regele David a făcut lucruri foarte rele.
‎S-a culcat cu nevasta altuia, ‎cu Batșeba, nu?
‎Și practic l-a ucis pe soțul ei.
‎Ăsta cică e un erou pentru noi?
‎Măi să fie! Dumnezeu îl place!
‎Cum vine asta?
‎Pentru că a încercat?
‎Pentru că voia să facă ce trebuia.
‎Altcineva?
‎Pentru că a fost ales.
‎Da. Ales.
‎Interesante reguli, nu?
‎Să zicem că unul dintre voi ‎a violat trei fetițe,
‎iar acum sunteți aici, la Ivanwald.
‎Ce aș crede despre voi?
‎Că sunt un om groaznic?
‎Nu, n-aș crede asta.
‎Nu pentru asta sunt aici. ‎Rolul meu nu e să te judec.
‎Sunt aici pentru un singur lucru.
‎Care anume?
‎Iisus?
‎În acel moment tulburător am înțeles.
‎Era ideea aceea de bază, ‎că unii sunt mai aleși decât alții.
‎Și că, dacă ești ales,
‎nu contează ce faci,
‎eu tot aș fi alături de tine.
‎- Apoi a spus... ‎- Noi ne alegem liderii,
‎Iisus și-i alege pe ai Lui.
‎Noi îi avertizăm pe toți
‎că viitorul rege vine.
‎Nu doar al acestei țări...
‎ci al omenirii.
‎Cedars e un loc cu totul aparte.
‎E un loc istoric, unul frumos
‎și ospitalier pentru lume.
‎Era un mic dejun săptămânal ‎de care eram responsabili,
‎cred că îi spuneam ‎micul dejun al ambasadorilor.
‎Câți ambasadori propriu-ziși ‎erau de față este...
‎Cred că erau destul de puțini.
‎Dar era o ocazie pentru persoane ‎mai mult sau mai puțin publice
‎să ia micul dejun și să se roage.
‎- Dle procuror general! ‎- Cât mă bucur să te văd!
‎Oamenii se puteau destinde, ‎oamenii în poziții de conducere,
‎și puteau purta discuții reale,
‎feriți de priviri indiscrete,
‎de obiectivul camerei
‎și având încredere că Iisus...
‎avea să fie prezent acolo.
‎E impresionant.
‎Cel de acolo e fostul procuror general.
‎Matei 11:27.
‎„Nimeni nu cunoaște pe Fiul ‎decât numai Tatăl,
‎și nici pe Tatăl nu-L cunoaște nimeni ‎decât numai Fiul
‎și cel căruia va voi Fiul ‎să i Se descopere.”
‎N-a trebuit să întreb cine era șeful, ‎pentru că vorbeam des despre el.
‎Era un tip pe nume Doug Coe.
‎Să știți că vom face tot posibilul
‎pentru a vă ajuta pe dvs. ‎și țara dvs.
‎Detestă atenția.
‎Nu e vorba de el, ci de Iisus.
‎Vreau să vă ofer un mic dar ‎din lumea noastră mică.
‎Mi-a fost prezentat drept un frate,
‎dar el e cel dintâi frate.
‎Spuneau că e un om foarte modest,
‎omul în viață cel mai apropiat de Iisus,
‎și că, dacă Doug Coe se ruga pentru ceva,
‎acel ceva se întâmpla.
‎Le plăcea mult ‎că nimeni din afara Familiei
‎nu știa cine era Doug Coe.
‎Le plăcea să povestească ‎cum apărea Doug Coe
‎în biroul vreunui președinte
‎sau la reședința vreunui prim-ministru.
‎Era limpede un lider al acestei mișcări.
‎În acel moment îmi doream mult să aflu ‎cine era Doug Coe.
‎Știi ce mă preocupă?
‎Musulmanul.
‎Musulmanul are prea mulți copii. ‎Noi omorâm prea mulți de-ai noștri.
‎Cum pot creștinii ‎să câștige cursa contra musulmanilor?
‎Prea mulți copii de musulmani ‎ar putea fi o problemă.
‎Dar atenția pentru etichete,
‎creștini și musulmani, ‎stă în calea rugăciunilor dvs.
‎Religia organizată ‎distrage atenția de la Iisus.
‎Trebuie să-l scoatem pe Iisus ‎din ambalajul religios.
‎Cum facem asta?
‎E bine să ai prieteni.
‎Știi câte poate schimba un prieten?
‎Un prieten cu care te înțelegi?
‎Doi sau trei prieteni ‎se înțeleg și se roagă.
‎Ei pot face orice.
‎Înțelegerea.
‎Tu ești scriitor.
‎Ce înseamnă asta?
‎Unitate.
‎Înțelegerea înseamnă unitate.
‎Unitate totală.
‎Mai există un cuvânt pentru asta.
‎Un legământ.
‎Legământ.
‎Știți pe cineva care a încheiat ‎un legământ
‎- ...cu prietenii lui? ‎- Iisus.
‎Hitler.
‎Hitler a încheiat un legământ.
‎Mafia a încheiat un legământ.
‎Uitați-vă la trăinicia legăturilor lor!
‎Sunt foarte puternice.
‎Pentru ei, e o chestiune de onoare.
‎Pentru noi, e vorba de Iisus.
‎Hitler, Stalin, Mao Tse-tung,
‎Osama bin Laden.
‎Familia are o armă ‎care le-a lipsit acestor lideri:
‎acel „Iisus nemărginit” ‎pe care îl aduce frăția întru Hristos.
‎Asta obții printr-un legământ.
‎Iisus plus nimic.
‎Acea propoziție:
‎„Iisus plus nimic,”
‎deopotrivă banală și totalitară...
‎Trebuie să plec.
‎...îi lasă pe acei congresmeni ‎țintuiți locului
‎de parcă tocmai au avut o revelație.
‎Și e exact cum au spus și alții.
‎„Doug m-a ajutat să scap de religie ‎și să-l îmbrățișez pe Hristos.”
‎Doug Coe a fost o persoană evlavioasă
‎care îi punea pe alții pe primul loc.
‎Îl punea pe Dumnezeu pe primul loc.
‎Și nu și-a dorit nicio răsplată.
‎Spre finalul stagiului meu la Ivanwald
‎am ajutat la un mic dejun cu rugăciune
‎și mi-l amintesc pe Doug spunând:
‎„Caută-mă pe Google și scoate ‎toate referințele despre mine.
‎Noi... Nu vreau să fiu... ‎Nu vreau să știe nimeni
‎și să aibă impresia că sunt tipul puternic ‎din spatele scenei.
‎Vreau doar... Aici e vorba de Domnul. ‎Despre oameni care se reunesc.
‎E mult mai mult decât mine.”
‎Ce mesaj minunat de reconfortant
‎într-un oraș care trăiește din putere, ‎prestigiu și influență.
‎Să fim influenți, dar s-o facem discret!
‎Ăsta era Doug.
‎Iisus Hristos,
‎când organizează,
‎el înfăptuiește organizația ‎făcând-o invizibilă.
‎Când vă uitați la corpul vostru,
‎nu vă vedeți atârnând ‎ficatul, mușchii și creierul.
‎El a clădit o organizație minunată
‎și a învelit-o cu o piele frumoasă.
‎Când vă uitați la Mafie,
‎și ei folosesc același tip de organizare.
‎Tot ce este vizibil este trecător.
‎Tot ce este invizibil ‎este permanent și veșnic.
‎Cu cât e mai invizibilă organizația, ‎cu atât e mai influentă.
‎Am scris fără rețineți în jurnal, apoi, ‎cu timpul, am început să fiu mai atent.
‎Lucruri care m-au surprins,
‎discuții pe care le-am auzit, ‎întrebări pe care mi le-am pus.
‎Cu timpul, jurnalul a devenit tot mai mult ‎agenda unui detectiv.
‎Iisus+ nimic
‎Mă întrebam ce voiau să spună de fapt ‎prin „Iisus plus nimic”?
‎SFERĂ DE INFLUENȚĂ
‎Ce fel de influență își doreau în lume?
‎Pe atunci nu știam ‎care era viziunea supremă,
‎dar viața la Ivanwald ‎părea să ofere câteva indicii.
‎Într-o seară am avut o reuniune socială ‎cu căminul de fete,
‎cu tinerele din casa Potomac Point.
‎Unele erau foarte tinere. ‎Majoritatea aveau vreo 25 de ani.
‎Erau prezente și câteva neveste ‎ale bărbaților cu vechime,
‎care aveau un rol protector.
‎Atenție, băieți!
‎Și erau zeloase.
‎Evident, nu putea fi vorba de sex.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Te duci la o nuntă? ‎- Ți-ai pus cravată.
‎- Niciunul nu purtați. ‎- Nu.
‎Așa e.
‎Toată organizația e clădită ‎pe ideea conducerii masculine.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎„Hristos este pentru biserică
‎ce este bărbatul pentru familia sa”
‎și sunt niveluri ierarhice ‎care trebuie respectate întocmai.
‎N-am mai pomenit ‎asemenea segregare pe sexe.
‎Fetelor, el e Jeff.
‎- Bună! ‎- E nou.
‎Iar femeile cu care am schimbat ‎două vorbe mi-au spus
‎că, în timp ce bărbații ‎erau pregătiți prin mentorat
‎de către un membru senior al Familiei, ‎poate de către un politician...
‎Puteai primi eventual un post ‎la biroul unui politician.
‎Dar pentru femei, așa ceva nu exista.
‎Ele erau învățate să slujească
‎și îndreptate să formeze relații ‎cu bărbații din frăție.
‎Se spunea că obiectivul erau ‎combinațiile corespunzătoare.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Da.
‎Te simți vreodată ciudat
‎slujind bărbați?
‎- Nu. ‎- Nu?
‎Ei sunt ocupați să ne iubească, ‎pe ei cine-i iubește?
‎Domnul vrea să aibă o relație personală ‎cu fiecare dintre noi.
‎Iisus este o persoană.
‎O persoană adevărată.
‎Nu o idee abstractă.
‎El vrea ca tu să Îl cunoști.
‎Cum poți fi atât de sigură?
‎Nu ai îndoieli?
‎Nu-i nimic.
‎Îndoiala este doar un preludiu ‎al bucuriei.
‎Ca frate la Ivanwald, eram ales.
‎Eu, nu tu.
‎Oi fi tu un om bun, dar nu ești frate.
‎Tu nu ești ales. Eu sunt.
‎Asta ai primit.
‎La ce ai renunțat?
‎Ai renunțat la cei care nu erau aleși. ‎La alte relații.
‎Deci era ierarhia, cercurile concentrice.
‎În mijloc este Iisus.
‎Urmează celula ta, frații tăi,
‎iar noi nu dăm socoteală ‎decât unul altuia.
‎După aceea
‎este familia ta, copiii, părinții, ‎partenera. După aceea.
‎Hitler, Stalin, Mao.
‎Acea loialitate absolută
‎era obiectivul.
‎Am văzut imagini cu tinerii
‎din Armata Roșie, ‎în vârstă de 20-22 de ani, în China.
‎O masă ca de măcelărie.
‎Îi aduceau acolo pe părinții ‎unuia dintre tineri.
‎O întindeau pe mamă pe masă, ‎cu un coș la capăt.
‎El lua un...
‎Topor și-i tăia capul.
‎Việt Cộng.
‎Hitler. Mussolini cu Cămășile Negre.
‎Numitorul comun în jurămintele lor
‎este angajamentul de a fi uniți ‎chiar până la moarte.
‎Era un legământ, o promisiune.
‎După multe zile petrecute acolo
‎ajunsesem să simt o oarecare afecțiune ‎pentru frați
‎și mă simțeam mai integrat.
‎Când am intrat, nu aveam un plan ‎despre cât aveam să rămân acolo.
‎Depindea de ce aveam să descopăr.
‎Am văzut multe percepții diferite ‎și, în unele cazuri, bizare despre Iisus.
‎Dar Ivanwald a fost de departe ‎cel mai neobișnuit caz.
‎Mi-am spus: „Oamenii ăștia ‎se gândesc întruna unul la altul.
‎Îi leagă o anume bunătate.”
‎Deci nu eram gata să plec.
‎Apoi, într-o zi, Luke, ‎cel care mă prezentase acolo...
‎Logodnica lui fusese agresată sexual
‎și, desigur, primul lui gând a fost:
‎„Iau primul avion. Mă duc s-o văd.”
‎Frații au spus: ‎„Nu. Noi suntem frații tăi.
‎Loialitatea ta este față de noi.
‎Și de ce a fost agresată sexual?
‎Unde se afla când i s-a întâmplat asta?
‎Ea ce făcea?”
‎Dar Luke s-a dus totuși
‎și au fost foarte disprețuitori.
‎Au spus că Luke era un ratat.
‎Că a ales-o pe ea în loc...
‎să joace sport cu frații lui. ‎De-aia era un ratat.
‎Să-l pui pe Iisus înaintea tuturor. ‎Părea atât de simplu!
‎Nu este.
‎Faci ce trebuie.
‎Sper să reușești, Jeff. Chiar sper asta.
‎Știu că mai ai o mulțime de întrebări.
‎Pui o mulțime de întrebări.
‎Da.
‎Poate găsești aici câteva răspunsuri.
‎O FRĂȚIE CONDUSĂ DE DUMNEZEU ‎CONSILIUL DE CONDUCERE (A FRĂȚIEI)
‎CONFIDENȚIAL
‎Mai sunt și altele?
‎Da, o mulțime.
‎Pentru o organizație invizibilă, ‎au multe dosare.
‎Bine, omule!
‎Am plecat.
‎Măi!
‎- Baftă! ‎- Drum bun!
‎Și am început să citesc ‎istoria organizației în care intrasem.
‎Nu era o organizație creștină oarecare,
‎ci o mișcare fundamental antidemocratică
‎aflată de 70 de ani în centrul ‎conservatorismului religios din SUA.
‎„Vrem o conducere călăuzită de Dumnezeu,
‎lideri la toate nivelurile societății...”
‎Și am descoperit că acea organizație,
‎care nega că ar fi fost o organizație
‎era una dintre cele mai mari rețele ‎de potentați ai lumii.
‎Uganda, România, Nigeria...
‎Este începutul ‎unei ofensive spirituale mondiale.
‎A început cu reuniunea ‎a 19 directori de firme...
‎Submersiunea imaginii instituționale.
‎Fără organizație, fără membri,
‎fără publicitate. ‎Iisus se infiltrează în lume.
‎Numai Dumnezeu are măsura ‎influenței noastre.
‎Aleși.
‎...bărbatul care se angajează...
‎...o încercare de a fi un adevărat...
‎- Vrem un ‎leadership ‎călăuzit de Dumnezeu. ‎- Aleși.
‎Lideri de la toate ‎nivelurile societății...
‎...conduși de Dumnezeu. Aleși...
‎Adevărați discipoli...
‎- S-au realizat multe. ‎- Frați întru Hristos.
‎Mai trebuie realizate multe.
‎Inamicul este încă în libertate.
‎Acest film include dramatizarea unor scene ‎din cartea ‎The Family ‎de Jeff Sharlet.
‎Unele personaje și replici ‎au fost modificate.
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu